Sitä, miten jouduin tähän tilanteeseen, en saa koskaan tietää.
Täysin uskomatonta.
Joudun teloitettavaksi rikoksesta, jota en ole tehnyt.
Eiköhän tosin koko ihmiskunta ole samassa veneessä?
Eiköhän lopulta koko ihmiskunta teloiteta rikoksesta, jota se ei ole tehnyt?
Erona on se, että kaikki lähtevät ennen pitkää -
mutta minä lähden kello kuusi huomisaamuna.
Minun piti lähteä kello viisi, mutta minulla on terävä lakimies. Sain armoa.
Minulla on kova kaipuu olla taas nuori.
Poika. Kesämökiltämme on hyvin onnellisia muistoja.
Nikolai-setä ihanine nauruinensa.
Luoja, hän oli luotaantyöntävä.
Sitten oli ukki ja mummo, jotka olivat olleet naimisissa 50 vuotta -
ja joiden tunteet toisiaan kohtaan olivat yhä yhtä syvät kuin tavatessaan.
Ja oma isäni, komea ja antelias mies.
Kesä-ja talviasuntomme lisäksi, hän omisti arvokkaan pienen maatilkun.
Se oli tosiaan pieni tilkku. Mutta hän kantoi sitä mukanaan kaikkialle.
Dimitri Pietrovich! HaIuaisin ostaa maasi.
Tämä maa ei oIe myytävänä.
Toivon, että voin rakentaa siIIe joskus.
Hän oli idiootti. Mutta rakastin häntä.
Sitten oli äiti, joka teki maailman herkullisimpia lettuja.
Sitten oli tietysti Vanha Gregori, ja poikansa, Nuori Gregori.
Nuoren Gregorin poika oli vanhempi kuin Vanha Gregori.
Kukaan ei oikein ymmärtänyt, miten niin oli käynyt.
Kaksi veljeäni, lvan ja Mikhail, leikkivät huvittavia pikkuleikkejä.
Mutta minulla oli lapsena itsestäni aivan erilainen käsitys.
Sain ensimmäinen kokemukseni kuolemasta Vanhan Nehamkinin kautta.
Vanha Nehamkin oli katolla asentamassa ukkosenjohdatinta, kun myrsky puhkesi.
Kun hän ei ilmestynyt syömään, äiti lähetti hakemaan häntä.
Mikä viaIIa, Vanha Nehamkin? Et näytä voivan hyvin.
OIetko kunnossa? Onko hyvä oIo?
Laskimme Vanhan Nehamkinin lepoon -
ja sinä yönä näin oudon ja elävän unen.
Tiesin että sen unen jälkeen minusta ei kasvaisi tavallista miestä.
Puhuin usein isä Nikolain kanssa -
jolla oli aina mustat vaatteet ja musta parta.
Vuosikausia luulin, että hän oli italialainen leski.
Kaikkeen on syy. MaaiImankaikkeus on oIemassa, joten siihen on syy .
Siitä seuraa, että JumaIa Ioi maaiIman- kaikkeuden, joten Hän on oIemassa.
Spinoza ei siIti uskonut pyhään koIminaisuuteen.
- Spinoza oIi juutaIainen. - Mikä on juutaIainen?
Etkö oIe nähnyt juutaIaista? Tässä. MinuIIa on piirustuksia.
- Nämä ovat juutaIaisia. - TodeIIako.
- NiiIIä kaikiIIako on sarvet? - Ei, tämä on Venäjän juutaIainen.
Saksan juutaIaiseIIa on raitoja.
Muistan ensimmäinen mystisen näkyni.
Se sattui metsässä kun ajattelin Kristusta.
Jos hän kerran oli kirvesmies, mietin mitä hän veloittaisi kirjahyllystä?
Yht'äkkiä...
- Kuka sinä oIet? - KuoIema.
Mitä tapahtuu kuoIeman jäIkeen?
Onko heIvetti oIemassa? Onko JumaIa?
EIämmekö uudestaan?
Hyvä on. Anna kun kysyn avainkysymyksen.
- Onko sieIIä tyttöjä? - OIet kiinnostava nuori mies.
Tapaamme vieIä.
- ÄIä vaivaudu. - Ei siitä oIe vaivaa.
Kasvoin täyteen miehuuteeni. Oikeastaan 168 senttiin -
mikä ei Venäjällä ole aivan täysi miehuus, mutta silloin voi omistaa maata.
Yli 160-senttinen voi omistaa maata. Alle 160 cm tarvitsee luvan tsaarilta.
Meitä oli kolme tervettä miestä.
Veljeni lvan.
Veljeni Mikhail.
Ja minä.
Ja oli vielä serkkuni Sonja.
Sen lisäksi, että hän oli kaunein näkemäni nainen -
hän oli yksi harvoja ihmisiä, jonka kanssa voin keskustella syvällisesti.
Boris, katso tätä Iehteä. Eikö oIekin täydeIIinen?
Ja tämä? Katso.
Ai, joo. Minusta tämä on ehdottomasti paras kaikista mahdoIIisista maaiImoista.
- Ainakin kaikkein kaIIein. - Eikö Iuonto oIe uskomatonta?
MinuIIe Iuonto on... en tiedä, Iukkeja ja ötököitä ja -
isoja kaIoja, jotka syövät pikkukaIoja.
Ja kasveja, jotka syövät toisia kasveja ja eIäimiä, jotka syövät...
Se on kuin suunnaton ravintoIa.
KyIIä, mutta jos JumaIa Ioi sen, sen on oItava kaunis -
vaikka Hänen suunniteImansa ei oIekaan meiIIe iImeinen täIIä hetkeIIä.
Sonja, entä jos JumaIaa ei oIe?
Boris Dimitrovitch, piIaiIetko?
Entä jos oIemme vain joukko järjettömiä ihmisiä -
jotka häärivät syyttä suotta?
Mutta jos JumaIaa ei oIe, eIämäIIä ei oIe merkitystä.
Miksi jatkaa eIämistä? Miksei vain tekisi itsemurhan?
No ei nyt heittäydytä hysteeriseksi. Voin oIIa väärässä.
OIisi inhottava ampua aivonsa pihaIIe, ja kuuIIa sitten, että jotain on Iöytynyt.
Boris. Anna minun osoittaa, kuinka järjetön asenteesi on.
Sanotaan, että JumaIaa ei oIe, ja kukin on vapaa tekemään aivan kuin haIuaa.
Mikä estäisi ihmisiä murhaamasta toisiaan?
- Murha on moraaIitonta. - MoraaIittomuus on subjektiivista.
KyIIä, mutta subjektiivisuus on objektiivista.
Ei havaintokyvyn rationaaIisessa järjestyksessä.
Havaintokyky on irrationaaIista. Se impIikoi väIittömyyttä.
Mutta minkä tahansa iImiöjärjesteImän arvosteIu on -
jossain rationaaIisessa, metafyysisessä tai epistemoIogisessa ristiriidassa -
abstrahoidun empiirisen käsitteen kuten oIemisen kanssa, tai on, tai sattuu -
asiassa tai asiasta itsestään.
Joo, niin minäkin oIen sanonut monesti.
Boris, meidän on uskottava JumaIaan.
Kunpa näkisin ihmeen, edes yhden ihmeen.
Jos näkisin paIavan pensaan, tai meren jakaantuvan, tai...
Tai Sasha-sedän maksavan Iaskun.
Meidän pitää paIata aIakertaan.
Nyt auringonIaskun viimeiset kuItajuovat -
häviävät Iännen kunnaiden taakse.
Pian yön pimeä peitto asettuu meidän kaikkien yIIe.
Hei, oIet käynyt neitikouIua.
Hei, seurusteIetko kenenkään venäIäisten kanssa?
Tuota, Minskov on kosinut.
Ja hän on hyvin suIoinen ja rikas.
Mutta ikäero on Iiian iso. OIen 28 ja hän on 81 .
- Ai, se on iso. - Kun täytän 50, hän on 103.
Paha ikä miehiIIe. Hidastuvat.
Ja Voskovec on tehnyt aikomuksensa seIviksi.
Mutta hän myy siIakkaa, ja haisee aina siItä.
Hän jopa osti minuIIe siIakantuoksuista hajuvettä.
Siksi varmaan kissa seuraa sinua koko ajan.
Rakkaus on kaikkea, Boris.
HaIuan tavata miehen ja kavuta intohimon huipuIIe.
Miehen, jossa ruumiiIIistuu rakkauden koImen puoIta.
ÄIyIIinen, sieIuIIinen ja aistiIIinen.
No, eihän meitä kauhean monia oIe, mutta kyIIä se onnistuu.
- Niin monet naiset tyytyvät vähään. - Tiedän. Tyttöparat.
- Naivat rahasta. - Rahasta! No, rahasta.
Mutta minusta tuntuu, että eIämäni oIisi tuhIausta -
eIIen rakastuisi syvästi mieheen, jonka äIyä kunnioitan -
jonka sieIuIIisuus vastaa omaani -
ja joIIa oIisi sama kiihkeä -
aistinautinnon haIu, joka tekee minut huIIuksi.
OIet uskomattoman monimutkainen nainen.
Voisi kai sanoa, että oIen puoIiksi pyhimys, puoIiksi huora.
Toivotaan, että saan sen puoIen joka syö.
- Boris. - Niin?
Minun on tehtävä tunnustus.
Siitä Iähtien kun oIimme pikkuIapsia -
oIen rakastanut veIjeäsi Ivania.
Se on vain Iuon...
Ivania? PiIaiIet! Hän osaa tuskin kirjoittaa nimensä kepiIIä maahan.
Hänessä on eIäimeIIistä vetovoimaa.
Kaiken sen puheen jäIkeen täydeIIisestä rakkaudesta haIuat Ivanin?
- Hän suuteIi minua. - Johonkin erityiseen paikkaanko?
- Se Iämmitti sydänjuuriani. - Upeaa. Kuumia juuria parempaa ei oIekaan.
LuuIen, että hän kosii minua pian.
Mutta hän on uhkapeIuri ja juoppo, joIIa on NeanderthaIin henkinen taso.
Toki rakastan häntä kuin veIjeä. En vain omaa veIjeäni.
KuuIetko tuon mekkaIan? Mitä aIakerrassa tapahtuu?
OIetteko kuuIIeet uutiset? NapoIeon on hyökännyt ItävaItaan.
- Miksi? Onko Courvoisier Ioppunut? - TiIaisuus maistaa taisteIun kunniaa.
Pyytäkää minua, kun se on ohi...
- Ei, Boris. Sinä menet taisteIemaan. - Sinä menet tutkituttamaan pääsi.
- Lähdemme yIihuomenna. - Kaverit, oIen pasifisti.
- En usko sotaan. - Hän ei usko sotaan.
NapoIeon uskoo sotaan.
Mitä aiot tehdä, kun ranskaIaiset sotiIaat raiskaavat siskoasi?
- MinuIIa ei oIe siskoa. - Se ei oIe vastaus.
- Eivät he Ivania raiskaisi. Yrjöäisivät. - ÄIä häpäise minua ystävieni edessä.
Onko sodasta hyötyä? Tapamme ranska- Iaisia, he venäIäisiä, sitten on pääsiäinen.
Boris, puhut Äiti-Venäjästä.
Se ei oIe minun äitini. Äitini ei antaisi kuopuksensa saada sirpaIeita ikeniinsä.
- Pysy erossa minusta. - En voi uskoa, mitä näen.
- HäneIIä on keItainen viiva seIässä. - Ei, se kuIkee haIki.
- Boris, oIet peIkuri. - KyIIä, mutta sotaisa peIkuri.
Boris. MitaIeja... Saamme mitaIeja.
Ota rauhaIIisesti, Ivan. Sinun on vähennettävä raa'an Iihan syöntiä.
Hän menee ja hän taisteIee.
Ja toivon, että hänet pannaan etuIinjaIIe.
Kiitti paIjon, äiti. Äitini, kotiväki.
Tämä on huIIua. En osaa ampua. Minun piti kirjoittaa runoja.
Sonja, en oIe armeijatyyppiä. Nukuin vaIot pääIIä kunnes oIin 30.
En voi mennä suihkuun muiden kanssa.
Ystävät. Ystäväni.
Tämän kunniakkaan tapauksen aattona, minuIIa on iImoitettavaa.
Koska joudumme taisteIuun, emmekä ehkä koskaan enää näe omaisiamme...
HaIuaisin iImoittaa, että aion mennä naimisiin huomenna.
Aion ottaa morsiamekseni naisen, jonka kanssa oIen kasvanut.
Anna Ivanovan.
Ivan.
OIen pahoiIIani. OIisi pitänyt kertoa.
MinuIIakin on iImoitettavaa.
Huomenna minäkin menen naimisiin.
Minua on kosittu, ja oIen hyväksynyt -
Sergei Ivanovich Minskovin.
Niin... tarkoitin Leonid Voskovecia, siIakkakauppiasta.
Sinä! Painu pois tääItä!
OIet kehnoin näkemäni sotiIas.
- Senkin toIovana! - ToIvana, herra.
- HaIuatteko häpeäIIisen kotiutuksen? - KyIIä, herra. Tai Ioman.
JumaIauta! Tehän rakastatte Venäjää?
- KyIIäherra. - Kovempaa!
- Pidättekö tästä paikasta? - KyIIäherra!
- HaIuatteko Iuoda uran armeijassa? - No, eipä nyt innostuta Iiikaa.
Saatte siivota ruokasaIin ja käymäIän!
KyIIäherra. Miten ne erottaa toisistaan?
No niin.
Yksi, kaksi! Yksi, kaksi! Yksi, kaksi!
Seuraava on koIme, jos on vaikeuksia.
Sota IuonnoIIisestikin vaikuttaa siIakkakauppaan.
Satamat on saarrettu.
Tuoreita siIakkaIasteja on yhä vaikeampi saada.
Ja tietysti kun jokin satuttaa siIakkaa, se satuttaa minua.
Mitä ihmiset eivät ymmärrä -
on se, että siIakoita on satoja Iajikkeita -
ja kuIIakin on oma kiintoisa historiansa.
Sonja. OIetko kunnossa?
Ai, kyIIä.
Mutta oIen puhunut tarpeeksi kauan.
Tehän voisitte soittaa, koska minun on hoidettava pari tärkeää Iiikeasiaa?
Loistava ajatus.
VaImista? Ja yy, ja kaa...
Ja...
- Sinähän Iopetit. - Mitä ajatteIisit -
jos kertoisin, että oIet yksi kauneimpia näkemiäni naisia?
AjatteIisin, mikä hupsu typerys hän on.
Ja mitä sanoisit, jos äkkiä kietoisin käteni ympäriIIesi?
AjatteIisin, mikä hupsu, kiihkeä typerys hän on.
Ja mitä ajatteIisit, jos suuteIisin sinua?
AjatteIisin, mikä hupsu, kiihkeä, ihana typerys hän on.
- ÄIä! - Minun täytyy!
- Söimme juuri. - Ihosi on niin kaunis.
Tiedän. Se peittää koko ruumiini.
Minun on saatava sinut.
Ei, ei pianon pääIIä. Tämä on vuokrapiano.
Rakas, rakkaani, minun...
Sonja!
Sonja, oIetko nähnyt viinikastiketta missään?
- TuIe asunnoIIeni huomenna koImeIta. - En voi.
- Minä pyydän! - Se on moraaIitonta. Mihin aikaan?
- Kuka voi sanoa mikä on moraaIista? - MoraaIisuus on subjektiivista.
Subjektiivisuus on objektiivista.
MoraaIiset aiheet impIikoivat aineiden ominaisuuksia -
jotka ovat oIemassa ainoastaan suhteeIIisessa kaksinaisuudessa.
Eivät ontoIogisen oIemassaoIon oIennaisina jatkeina.
Pitääkö meidän aina puhua seksistä?
- OIen kauhen pahoiIIani. - Sinun on parasta mennä.
- Sonja, oIe kiItti. - Ei, tarkoitan sitä.
Miehet...
Ensi viikoIIa Iähdemme rintamaIIe.
Tarkoituksena on tappaa mahdoIIisimman monta ranskaIaista.
He IuonnoIIisesti yrittävät tappaa mahdoIIisimman monta venäIäistä.
Jos tapamme enemmän ranskaIaisia, voitamme.
Jos he tappavat enemmän venäIäisiä, he voittavat.
Mitä me voitamme?
Mitäkö voitamme, korpraaIi?
KuviteIkaa omaisianne NapoIeonin vaIIoittamassa maassa -
jossa heidän täytyy eIää Ranskan aIaisina.
HaIuatteko heidän syövän rasvaista ruokaa ja paksuja kastikkeita?
Emme.
HaIuatteko, että he syövät kohokkaan ja croissantin joka ateriaIIa?
Emme.
Miehet, koska saatte koImen päivän Ioman, ennenkuin menette taisteIuun -
haIuaisimme esittää teiIIe tämän pienen hygienianäyteImän.
Näkemiin. Toivon että sinuIIa oIi hauskaa.
OIi. MinuIIa oIi hauskaa.
Mikä tämä haavauma huuIessani on? Paras käydä Iääkärissä.
Lääkäri, huuIessani on haavauma.
- SinuIIa on sosiaaIinen tauti, ystäväni. - Voi hyvä Luoja.
EIIet hoida sitä, tuIet sokeaksi.
Tai huIIuksi!
No niin, miehet. NäyteImä Ioppui siihen.
Pitäkää hauskaa IomaIIanne, mutta huoIehtikaa itsestänne!
- No, mitä pidit näyteImästä? - Se oIi huono. Ei kiinnostanut.
Tosin Iääkärin osa esitettiin antaumukseIIa.
TytöIIä oIi hieno pieni rooIi.
Nykytapojen satiiria, parodia, joka tähtää sydämeen, eikä päähän.
Aion viettää seuraavat koIme päivää iIotaIossa.
- Etkö tuIe mukaan? - En. Kävin iIotaIossa vain kerran.
Sain hikan. Se meni ohi viIauksessa.
Ja Pietarissa on eräs henkiIö, joka minun on tavattava.
No, pidä hauskaa.
Minusta Taikahuilu on Mozartin upein ooppera.
Se on hitonmoinen ooppera, vai mitä? Myydäänkö sieIIä popcornia?
OIemme hyvin iIoissamme, että päätit viettää Iomasi kanssamme.
OIet aina oIIut Iempisisarenpoikamme.
Vaikka oIetkin uskomaton peIkuri.
Kiitoksia paIjon.
Onko Sonja-serkusta kuuIunut mitään?
Vain sen, että hän ja Voskovec ovat onnettomia ja hän pitää rakastajia.
- Hänkö pitää ratsastajia? - Rakastajia.
Ai, rakastajia.
Hei. Kuka tuo on?
Hän on kreivitär AIexandrovna.
Yksi Pietarin houkutteIevimpia naisia.
Runsas rinnus, eikö?
Riittäisi rykmentiIIe.
Hän on hiIjattain tuIIut Ieskeksi.
Hänen miehensä, kreivi, kuoIi hänen syIiinsä -
yrittäessään tyydyttää hänen vaItavaa sukupuoIihaIuaan.
Eihän! KuoIi takuuIIa hymyiIIen.
Kuka tuo hänen seurassaan oIeva viiksiniekka on?
Hän on Anton Ivanovich Lebedokov, nykyinen rakastaja.
Vaikka siitä, miten hän tuijottaa sinua...
Voisimme järjestää jotain hänen kanssaan.
Hän voisi Iämmittää tytön. Sitten minä voisin tuIIa ja hoitaa hänet Ioppuun.
Sinun on varottava Anton Ivanovichia. HäneIIä on raivoisa Iuonne.
- TodeIIako? - Tappanut monta miestä kaksintaisteIussa.
Kaikki mustasukkaisuudesta kreivitärtä kohtaan.
Hyvä kun mainitsit asiasta. Taidankin katsoa oopperaa.
Ah, Mozartissa on jotain!
No, minusta todennäköisesti reagoit hänen musiikkiinsa.
Ettekö voisi varoa vähän?
Uskon...
Uskon että...
Uskon että Iämpiö Piet...
OopperataIossa on yksi Europan kauneimmista.
Kuka tämä mieIIyttävä ja saIaperäinen sotiIas on?
Boris Grushenko.
- Anteeksi. Tönäisin tuota naista. - HäneIIä on aika herkät kasvot.
Se osa näkyy minusta.
Grushenko. Eikö hän oIe se nuori peIkuri, josta koko Pietari puhuu?
- En niin nuorikaan. OIen 35. - Joka peIkää turvaIIisuutensa puoIesta -
niin, ettei puoIusta omaa maataan?
Hän on huonoIIa tuuIeIIa. Ettekö pidä paikoistanne?
Teidän tuItava teeIIe. MeiIIä on varmasti paIjon juteItavaa.
OK. Minä tuon teepussit.
Voisimme tarkastaa erogeeniset aIueesi.
- Entäpä dybbuk? - Miksi kiusaat minua aina juIkisesti?
Jos edes Iähestytte kreivitärtä -
varmistan ettette näe enää päivänvaIoa.
Ja mies sanoisi tuon minuIIe, murtaisin hänen niskansa!
- Minä oIen mies. - Tarkoitankin paIjon Iyhyempää miestä.
Boris! Boris Dimitrovitch!
Sonja!
Katsopa sinua. Näytät oikein komeaIta univormussasi.
Vaatteet sopivat ruumiinrakenteeseeni. OIen 28-tuumainen kääpiö.
Ja, Sonja, näytät kauniimmaIta tässä ja nyt kuin näyttäisit iImieIävänä.
- Voi, Boris, oIen kauhean onneton. - Kunpa et oIisi.
Voskovec ja minä riiteIemme usein.
- Minusta on tuIIut skandaaIi. - Sonja-parka.
OIen käynyt Seretskyn huoneessa.
Miksi? Mitä hänen huoneessaan on?
Ja ennen Seretskyä, AIexein. Ja ennen AIexeita, AIegorianin.
- Ja ennen AIegoriania, Asimovin. - OK!
Odota! OIen vasta A:IIa aIkavissa.
- Montako rakastajaa sinuIIa on? - KeskikaupungiIIako?
- Voi, Sonja. - Boris, eIämäni on raunioina. Ohi.
En kestä Voskoveciä.
Hänen ajatteIunsa on kutistanut koko maaiIman kauneuden säiIötyksi kaIaksi.
Sonja, tarvitsen jonkun viemään sinut pois Voskovecin Iuota.
Jonkun joka rakastaa sinua. Jonkun, joka on aina rakastanut ja väIittänyt.
Kuinka veIjesi Ivan jaksaa?
- Ivan on kunnossa. - Niinkö? Ivanko on kunnossa?
Ivan on tiikeri. Hän suoritti aIokas- kouIutuksen 2 viikossa. TuIi majuriksi.
- Puhuuko hän minusta? - Sonja, häneIIä on kiireitä.
No, hänen täytyy! Hänen täytyy puhua minusta joskus.
Viitsisitkö rauhoittua? Tämä on armeijan omaisuutta.
Hän... Hän oIi kerran sairas... HouraiIi. Huusi nimeäsi.
TodeIIako? Sitten on vieIä toivoa.
KuuIe. Rykmenttini Iähtee huomenna. Menemme rintamaIIe.
RanskaIaisia on paIjon enemmän. Ei oIe todennäköistä, että kukaan meistä paIaa.
- Mitä hän tarkaIIaan sanoi minusta? - Sonja!
Mihin sinä sanoitkaan meneväsi? Ai niin, sotaan. No...
Pukeudu Iämpimästi, Boris, ja pidä hauskaa.
Ei kannata hätääntyä ja juosta karkuun, muuten he ampuvat seIkään.
En haIua joutua hevosen taIIomaksi. Entä sinä, Boris?
En väIittäisi. En haIua edes taisteIIa.
Siinä ei oIe mitään eroa, eIääkö Tsaarin vai NapoIeonin aIaisena.
MoIemmat ovat Iurjuksia. Tsaari on pitempi.
EIIet pidä NapoIeonista etkä pidä tsaarista -
kenen sinusta pitäisi haIIita maata?
- HaIuatko tietää? Maaorjien. - Ai, maaorjien.
He ovat ainoita, jotka osaavat mitään.
Jos pitää pystyttää aita, maaorjat tekevät sen aina.
Hän haIuaa maaorjien haIIitsevan maata.
Miksei rikoIIisten? Tai juutaIaisten?
Jotkut juutaIaiset ovat teräviä. Tosin naisia ei kiinnosta seksi häiden jäIkeen.
- OIetko naimisissa, Boris? - Minäkö? En.
- Onko sinuIIa mieIitietty? - Ei. Rakastan yhtä tyttöä. Hän on naimisissa.
Hän puoIestaan rakastaa miestä, joka on naimisissa. Tosi terveeIIinen tiIanne.
Hei, katso, Boris. Katso.
- Mitä sinuIIa on siinä? - MinuIIa on kihara vaimoni tukasta.
Kihara hänen tukastaan. Juku, hän taitaa juoksenneIIa kaIjuna.
ÄIä pudota sitä. Onko sinuIIa kihara oman mieIitiettysi tukasta?
Ei. Hän on naimisissa. Mutta minuIIa on kihara hänen miehensä tukasta.
Pojat, armeijan soppakanuuna osuu joka kerta.
Tuo on Visinksy. Hän on minun kyIästäni.
- Hän oIi kyIähuIIu. - Jaa, mitä te teitte? Paikkaa?
Voi, JumaIa koetteIee meitä.
Jos hän aikoo koeteIIa meitä, miksei hän tee sitä kirjaIIisesti?
VENÄJÄ
Vau! TaisteIu näyttää aivan eriIaiseIta nähtynä taisteIun keskeItä -
kuin kenraaIien siImin mäen pääItä.
Hei, ostakaa tuIikuumaa tääItä.
- Onko suIIa mitään juotavaa? - OIutta myyvä kaveri on tuIossa.
Eikö suIIa oIe yhtään pienempää? AIoitin juuri.
12.000 miestämme aloitti taistelun.
Lopussa meitä oli 14 hengissä.
Saimme viestin tsaarilta, jossa luki ''Jatkakaa samaa rataa.''
Haudatessani ruumiita sinä iltana, sain taas mystisen kokemuksen.
ArmoIIinen JumaIa oIi puoIeIIamme.
OIisi voinut käydä paIjon huonommin, eIIei oIisi oIIut. OIisi voinut sataa.
Grushenko!
- VIadimir Maximovitch. OIet eIossa. - En, kuoIIut. Katso tätä reikää.
- Au, eikö siihen satu? - En tunne mitään.
Et näytä hassummaIta kaveriksi, joka on kuoIIut. Minusta se sopii sinuIIe.
- KuuIe, tee minuIIe paIveIus. - Mitä vain.
Aioin antaa tämän kihIasormuksen tyttöystäväIIeni. YIIätysIahjaksi.
- HaIuatko että annan sen häneIIe? - En, mitä hyötyä siitä oIisi?
Vie se takaisin kuItasepäIIe SmoIenskiin. VIadimir Petroshnik.
Kerro häneIIe, että oIen kuoIIut ja pyydä rahat takaisin.
- OK. Mitä maksoit häneIIe tästä? - 1600 rupIaa.
- Maksoit 1600 rupIaa tästä? - Siinä on timantti, joka on hiottu...
Tämä on järjetöntä! OIisin voinut hankkia tämän 1200:IIa.
- Et tuota sormusta. Et miIIään. - Aivan saman sormuksen.
Joka tapauksessa. KuuIe, ota rahat.
- Mene Kiovaan. - SeIvä.
- Anna ne naiseIIe, Natasha PetrovnaIIe. - SeIvä. OK.
Pyydä kuitti. Varmistu, että saat kuitin.
- Mihin sinä sitä kuoIIeena tarvitset? - Verotukseen.
Ai! Hyvin ajateItu.
- Mitä tapahtui? - Hän puhdisti pistooIiaan. Se Iaukesi.
- Luoti on uppoutunut sydämeen. - Onko se vakavaa?
HuoIeIIiseIIa hoidoIIa hän voi vieIä seIvitä 10 minuuttia.
Miksi puhdistit pistooIiasi?
Aioin ryhtyä kaksintaisteIuun kunniasi puoIustamiseksi.
TurkkiIainen ratsuväen upseeri häpäisi nimeäsi.
Hän sanoi, että hypit sängystä toiseen.
Tiesin että hän vaIehteIi, että oIet puhdas.
Niin, no...
Leonid, tiedän, että oIisin voinut oIIa sinuIIe parempi vaimo.
HuoIehtivampi. OIisin voinut rakasteIIa kanssasi useammin.
- Tai edes kerran. - Kerran oIisi oIIut kiva.
OIit hyvä ja rakastava aviomies.
AnteIias ja aina huomioon ottava.
Kauanko häneIIä on? Noin 8 minuuttia?
KeIIo taitaa jätättää. HäneIIä on noin 3.
Uin aavaIIe mereIIe kuin mahtava viIIi siIakka.
Ymmärrän, että tämä on varmaan sinuIIe kova isku, Sonja.
Mutta et saa joutua surun murtamaksi.
KuoIIeet siirtyvät TuoneIaan -
ja eIämä on eIäviä varten.
OIet kai oikeassa.
Missä haIuat syödä?
- Mennään RykoffiIIe. - Ei, ei, ei.
- Miksei? - HaIuan Iihaa, en juustovoiIeipää.
Se ei oIe hyväksi terveydeIIesi.
Torin reunaIIa on ruokapaikka, joka tekee ihania makkaroita.
Sillä välin sota jatkui.
Rykmenttini oli hävitetty ja eksyin vihollislinjojen taakse.
Hätäännyin, ja piilouduin mihin pystyin.
Sitten pyörryin.
Kun tulin tajuihini, ymmärsin tehneeni kauhean erehdyksen.
Kuten kohtalo sallisi, putosin ranskalaisen kenraaliryhmän päälle -
joka sai vihollisen antautumaan, ja teki minusta sankarin.
Veljeni lvan ei ollut yhtä onnekas. Hän oli sodan uhreja.
Hänet tappoi pistimellä puolalainen aseistakieltäytyjä.
RukoiIetko Ivanin puoIesta?
KyIIä. Aviomiehesi.
Rakastin häntä, kuten tiedät.
HaIusin antaa sinuIIe joitain hänen tavaroitaan.
Kuinka ystäväIIistä.
Pidin hänen miekkansa ja kuItakeIIonsa.
Mutta, oIe hyvä -
saat hänen viiksensä.
Pidän niistä hyvää huoIta.
Sekä -
narua.
Ivan säästi aina narut.
Tiedän. Se oIi yksi syy, miksi rakastin häntä.
Ymmärrän sen.
Minäkin rakastin hänen narujaan.
Onko minuIIe muuta?
AjatteIin, että hänen kirjoituksensa pitäisi jakaa.
HaIuatko vokaaIit vai konsonantit?
Hänen vokaaIinsa.
Pidä sinä konsonantit.
EIämä on kestämätöntä.
- Tapaamme siis taas. - Kreivitär AIexandrovna.
Voisinpa jotenkin kiittää teitä siitä, mitä oIette tehnyt Venäjän puoIesta.
- Voin ehkä keksiä jotain. - Voisimme ehkä tavata huoneessani pian.
Kuten tahdotte. Viiden minuutin päästä?
Jaa. Mitäs tääIIä on?
- SeurusteIette yhä hymypojan kanssa? - OIette näemmä paIannut sodasta.
OIisin pysynyt kauemminkin, mutta mitaIit Ioppuivat kesken.
Ymmärtääkseni sankariIIisuutenne oIi sattumanvaraista.
SeIIaista sattumanvaraista sankariIIisuutta on oItava.
- Puhutko tämän korskean aasin kanssa? - Varovasti. Se on kompakysymys.
Nouda vaununi, Lebedokov. Liityn seuraasi pikapuoIiin.
Kiva nähdä taas, Quasimodo.
- Huoneessani keskiyöIIä? - TäydeIIistä. TuIetko sinäkin?
- LuonnoIIisesti. - Keskiyöhön siis.
Keskiyöhön.
- Sanotaanko varttia vaiIIe 12. - KeskiyöIIä.
- Boris, oIet tuskin koskenut Iettuusi!
Niin, mutta... oIen oIIut sairaana ja...
Sisään!
Mitä pidät?
KeIpaahan se. Itse pidän vähän seksikkäästä, mutta...
HaIuaisitko viiniä? Jotain, joka panisi sinut siIIe tuuIeIIe.
Voi, oIen oIIut siIIä tuuIeIIa 1 700-Iuvun IopuIta asti.
OIet iIjettävä, mutta rakastan sinua.
No, iIjettävyyteni on paras piirteeni.
RintamaIIa on varmaan yksinäistä.
Kauanko siitä on oIIut, kun viimeksi rakasteIit naisen kanssa?
Mikä päivä tänään on? Maanantai, tiistai...
- Kaksi vuotta. - Kaksi vuotta. Muistatko miten?
No jos autat minut aIkuun, kyIIä se paIautuu mieIeen.
Muistatko tämän?
KyIIä. Sehän oIi aivan kuin suuteIua?
OIet paras rakastaja, joka minuIIa on oIIut.
No, harjoitteIen paIjon yksinäni.
- Sanotaanko pistooIit aamunkoitteessa? - Sanotaan vain. Mitä se tarkoittaa?
OIette Ioukannut kreivittären kunniaa.
- Miksi? Annoin hänen Iopettaa ensin. - Hänen sekundanttinsa tuIevat käymään.
- Sekundantit? Ei siinä keIIoa katsottu. - Sekundanttini tapaavat sekundanttinne.
Sekundanttini ovat uIkona. Pyytäkää tapaamaan minuudanttini.
Jos minuudanttini ovat uIkona, menkööt tuntidanttini Iuo.
Hän on vakavissaan! Sinun on kohdattava hänet kunnian kentäIIä.
En minä rupea kaksintaisteIuun hänen kanssaan. Hän on ampuja ja tappaja.
- Kyseessä on kunniasi! - Hei, mikä tänään on? Lyö Borista -päivä?
OIet sotasankari. Eihän kaksintaisteIu Anton Lebedokovin kanssa toki peIota?
KuuIe, en vain haIua tuhIata hyvää Iuotia.
Poika on äkkinäinen. Poikkean sieIIä myöhemmin, pääsee pyytämään anteeksi.
Jos ei pyydä, muutan Suomeen.
Arvaa kuka.
Oi, tuntisi nämä kädet missä tahansa.
Tämähän on Vanha Nehamkin.
Ei. Tämä on...
- Boris! - KyIIä. Mitä kuuIuu?
- Toin sinuIIe Iahjan. - Minkä?
Tiedäthän ne korvakorut, joita oIet aina haIunnut? Ne pitkät?
Kiitos, Boris-serkku.
Serkun IapsenIapsi. Huomisaamuna saatan oIIa mennyttä serkkua.
Mikä hätänä? Näytät kovin huoIestuneeIta.
Sonja, peIottaako sinua kuoIema?
PeIottaa on väärä sana.
Minua hirvittää se.
MieIenkiintoinen erotus.
Kunpa Herra voisi antaa minuIIe merkin.
Kunpa hän puhuisi minuIIe edes kerran.
Mitä vain. Lauseen. Kaksi sanaa. Kunpa hän edes yskäisisi.
Tietysti JumaIa on oIemassa. Meidät Iuotiin hänen kuvakseen.
Minutko Iuotiin muka JumaIan kuvaksi? LuuIetko että häneIIä on siImäIasit?
- Ei tuoIIaisiIIa kehyksiIIä. - Ei mitään.
OIemattomuutta.
Mustaa tyhjyyttä.
- Mitä sinä sanoit? - Ai, suunnitteIin vain tuIevaisuuttani.
Mikä sinua tuIevaisuudessa niin vaivaa?
Istuudupa seuraani hetkeksi.
Sonja, huomenaamuna oIen kaksin- taisteIussa Anton Lebedokovin kanssa.
Hän on siinä paIjon minua parempi ja minut aika varmasti tapetaan.
Siinä tapauksessa, ettemme tapaa enää, haIusin sanoa, että rakastan sinua.
- Boris! - OIen rakastanut sinua Iapsesta asti.
Sydämeni murtui, kun rakastit Ivania.
Mikset sanonut mitään?
- OIisiko siIIä oIIut väIiä? - Voi, ei tietenkään, kuIta.
Jos joIIain ihmeeIIä en kuoIe huomenna, menetkö avioon kanssani?
Mitkä IuuIet mahdoIIisuuksien oIevan?
KuoIIa ennen eIonkorjuuta...
Sadot, viIjat. Lainehtivat vehnäpeIIot.
Vehnä. Kaikki eIämässä on vehnää.
Sonja, tässä on tiIaisuutesi tehdä hyvä teko kuoIevaIIe pojaIIe.
Mutta en rakasta Borista. Tai siis rakastan häntä, mutten oIe rakastunut.
Oi, vehnä! PaIjon vehnää! VehnäpeItoja.
Suunnaton määrä vehnää!
ToisaaIta hän rakastaa minua. Hänestä tuIisi hyvä aviomies.
Ei kovin jännittävä, mutta hyvä. Saisimme Iapsia. Ehkä voisimme vuokrata niitä.
Oppisin rakastamaan häntä. Minä, Boris ja kuusi vuokrattua Iasta.
Vai tunsisinko oIevani ansassa? Tukahtuneena? Voisinko hengittää?
Avaa ikkuna! Ei, ei sitä! KyIpyhuoneen ikkuna.
KeItaista vehnää. Punaista vehnää. Vihneistä vehnää. VehnänaIkioita.
Poikaparka, kaksintaisteIussa Anton Lebedokovin kanssa.
Huomenna rakas Boris-serkkuni näyttää sveitsiIäiseItä juustoIta.
Lupaa häneIIe mitä vain, tee hänet onneIIiseksi yhdeksi yöksi.
Voi! Vai tuntisinko oIevani ansassa? Tukehtunut? Nuoruuden menettänyt?
EIäisin sveitsiIäisen juuston ja vuokrattujen Iasten kanssa.
Tietysti nain sinut, Boris. Se oIisi minuIIe suuri kunnia.
Se Anton Lebedokov, hänhän on hyvä ampuja?
- PeIkäänpä niin. - Tuota...
koska tämä saattaa oIIa viimeinen yösi maan pinnaIIa -
mennään huoneeseeni ja rakasteIIaan.
Kiva idea. Tuon soijakastikkeen.
Vihdoinkin. OIette myöhässä, Grushenko. LuuIimme, ettette tuIisi.
- No, nukuin pommiin. - Kuinka voitte oIIa noin rento ja varma?
Inhottaa ampua ketään ennen aamuteetä.
Saan paIjon iIkeää postia maaorjiIta.
Anon teitä moIempia tuIemaan järkiinne.
Tämä voidaan vieIäkin perua, sopia kahden kesken kunniaa menettämättä.
Kun kerran sanoit noin, taidankin hypätä takaisin sänkyyn.
Teemme sen nyt ja kuoIemaan asti.
Voi, ei! En voi tehdä mitään kuoIemaan asti. Lääkärin määräys.
MinuIIa on mahahaava. KuoIema on siIIe pahin mahdoIIinen asia.
AIoittakaa.
Teidät on haastettu. VaIitkaa.
Toki.
- Hyvä on, otan nämä. - Yksi vain.
Ai, hän saa toisen! Tuopa oIi typerää.
AIoitatte seIätysten, merkistäni otatte 10 askeIta, käännytte ja ammutte.
- Onko seIvää? - Tietysti.
Tietysti.
Hyvää onnea. Ja oIkoon JumaIa kanssanne.
KuunteIetko?
Yksi, kaksi,
koIme, neIjä,
viisi, kuusi,
seitsemän, kahdeksan,
yhdeksän, kymmenen.
Lähteekö tämä kuivapesussa?
- Sinun on ammuttava. - Ei, ei, en tahdo ampua.
Sinun täytyy. Laki sanoo niin.
No, jos Iaki niin sanoo, ammun iImaan.
Siinä. OIen täyttänyt veIvoIIisuuteni.
Boris Dimitrovitch.
OIen oppinut tääIIä tänään paIjon.
Niin minäkin. Ei kannata ampua iImaan, jos jää seisomaan Iuodin aIIe.
OIisitte voinut ampua minut. Ettekä ampunut.
Kuinka voin maksaa teiIIe takaisin?
Voitte aIoittaa IopettamaIIa varpaani pääIIä seisomisen.
Ai, pyydän anteeksi.
Boris Dimitrovitch, tästä päivästä Iähtien eIän uutta eIämää.
Muutan näkemyksiäni.
Saarnaan hyvyyttä, ehkäpä Iiityn kirkkoon.
EIän oikeamieIistä eIämää.
Omistaudun, kuten Iapsenakin, IauIamiseIIe.
HäneIIä on komea ääni, eikö vain? Minun oIisi pitänyt ampua hänet.
Ja niin Sonja ja minä avioiduimme.
JuIistan teidät nyt mieheksi ja vaimoksi.
OIen niin onneIIinen. Katsokaa tyttöä. Hän on niin onneIIinen, ettei voi puhua.
Hän ampui ohi. Ampui ohi... ampui ohi.
Tiedän, että sinua huoIestuttaa se, osaatko tarjota riittävästi virikkeitä.
Onko mahdoIIista täyttää avioeIämän arkityöt ja veIvoIIisuudet.
Siitä tuIee heIppoa, Iupaan sen. MinuIIa ei oIe yhtään pahoja tapoja.
Myönnän, että minuIIa on pari erikoisuutta.
En syö mitää ruokaa, joka aIkaa F-kirjaimeIIa. Kuten kanaa.
Boris, minä en vain rakasta sinua.
- Voi, Sonja. - Rakastan sinua. Mutten oIe rakastunut.
Sonja, tiedätkö edes, mitä rakkaus tarkoittaa?
On paIjon eriIaista rakkautta, Boris.
On miehen ja naisen väIistä rakkautta.
Äidin ja pojan väIistä rakkautta.
Kahden naisen. Eipä unohdeta suosikkiani.
- Ja rakkautta, josta oIen aina uneksinut. - Niinkö?
Rakkautta kahden erikoisyksiIön väIiIIä.
- Sonja. - Oi, äIä, Boris. ÄIä viitsi.
Seksi iIman rakkautta on tyhjä kokemus.
KyIIä, mutta mitä tyhjiin kokemuksiin tuIee, se on yksi parhaimmista.
Aluksi välimme olivat vähän kireät.
Mutta kohta hän rentoutui.
ÄIä. Ei tääIIä.
Pian Sonja tottui minuun.
Joskus hänellä oli jopa hauskaa.
Kuten silloin, kun hän teki ensimmäisen kohokkaansa.
Rahasta oli pula, ja Sonja oppi tekemään ihania ruokia lumesta.
- Nuppuni, se näyttää vähän raa'aIta. - Paistoin sitä puoIitoista tuntia.
Paistoitko? Koska se näyttää... Mitä on jäIkiruoaksi?
- YIIätys, Boris. - Niinkö? Mitä?
- Iso kuIhoIIinen räntää! - Oi, räntää! Lempiruokaani! Ihanaa.
lltaisin soitimme yhdessä musiikkia.
Ja ajan myötä sain hänen sydämensä.
Voi, Boris. En oIe oIIut näin onneIIinen koko eIämässäni.
Rakastan sinua, Boris, syvemmin kuin oIin IuuIIut mahdoIIiseksi.
TodeIIako?
HaIuan Iapsia kanssasi.
- MiIIaisia? - PikkuIapsia.
Tietysti. Isot ovat henkisesti hitaampia.
- HaIuan koIme Iasta. - Yksi kutakin.
Voi, Boris.
OIen todeIIakin onneIIinen.
No, inhottaa mainita, että minähän sanoin, mutta -
toisiIIa miehiIIä on sitä ja toisiIIa ei.
Onneksi minuIIa on sitä tosi paIjon.
Seuraavat kuukaudet olivat elämäni onnellisinta aikaa.
Sitten eräänä päivänä hyvän olon tunteeni huipulla -
yht'äkkiä ja ilman mitään näkyvää syytä -
minuun iski kauhea hinku tehdä itsemurha.
OIet terve, sinuIIa on kaunis vaimo, työsi sujuu hyvin.
Tiedän, mutta jotain puuttuu.
- Mitä? - Tunnen aukon oIemukseni keskustassa.
- MiIIaisen aukon? - No, tyhjän aukon.
Tyhjän aukonko?
Tunsin täyden aukon kuukausi sitten, mutta se johtui ruoasta.
Ehkä sinua vaivaa sieIun tauti.
- Katso, KuoIema on tuoIIa. - Mitä? Kuka?
KuoIema! Hän on saanut Krapotkinin, viinikauppiaan.
- TodeIIako? - Joo, ja naisen.
- Uh, eikä se oIe rouva Krapotkin. - PiIaiIet.
Ei. OIen aina tiennyt, että Krapotkin pukkii jotain toista.
- Minne viet Krapotkinia? - Pois! Ainiaaksi!
KuuIe, jos törmäät vaimooni, kerro häneIIe että oIen kanssasi!
Hyvästi, Krapotkin. Jos pystyt, kirjoita.
Isä Andre, pyhimmistä pyhin, vanha ja viisas -
oIet ryppyisin mies koko maassa.
Pois parraItani, senkin pikkutyperys.
Nouse, Iapseni. Nouse.
- Minähän seison. - Näköni on huono.
Kaikki sanovat, että oIette seniiIi, mutta oIette ainoa, joka voi auttaa minua.
Minusta ette oIe seniiIi.
Mistä sanoitkaan, että kaIa oIi saatu?
- Mikä kaIa? - Etkö sanonut jotain kaIasta?
Isä, Boris yrittää tehdä itsemurhaa.
Viime viikoIIa hän suunnitteIi sisään hengittämistä armeniaIaisen vieressä.
Kerro BorikseIIe tämä.
OIen eIänyt monta vuotta -
ja monien vaikeuksien ja vaivojen jäIkeen -
oIen tuIIut siihen tuIokseen, että parhaita...
Niin?
..ovat vaaIeat, 12-vuotiaat tytöt.
Isä!
Kaksi kerraIIaan, aina kun mahdoIIista.
Isä, Iuotin teihin.
Saat anteeksi. Saat anteeksi.
Kiitos, Teidän Töhkäisyytenne.
Kun roikuin köyden jatkona -
minuun iski kauhea hinku elää.
Voin ajatella vain Sonjaa.
Halusin pitää häntä lähelläni, itkeä kyyneliä hänen olkapäälleen -
ja harrastaa suuseksiä.
Silloin tein päätökseni elää -
elää ja tulla kuuluisaksi runoilijaksi.
Minun oIisi pitänyt oIIa -
repaIeinen saksipari -
joka IuikahteIee hiIjaisen meren -
pohjaIIa.
Liian tunteeIIista.
Sinä talvena Sonjalla ja minulla oli ihanaa.
Löysimme uuden ystävän, Berdykovin, kylähullun.
Berdykov tapasi istua päivätolkulla ja silittää pientä samettitilkkua.
Sonja tapasi ilostuttaa häntä antamalla pikkuleipiä syötäväksi.
Odotimme kovasti kevättä, jolloin voisimme saada oman lapsen.
Meillä ei ollut tietoakaan...
Sota! NapoIeon on hyökännyt VenäjäIIä! Sota!
Oi, entäpä kaikki suunniteImamme? Meidän piti saada vauva tänä vuonna!
SuunniteImat ovat muuttuneet vähän. Meistä tuIeekin pakoIaisia.
- Sepä kauheaa! - Meidän otettava kaikki ja paettava.
OIen hyvä siinä. OIin miesten vapaapaon mestari kaksi vuotta.
Kaikki ruoka täytyy poIttaa, ettei se joudu ranskaIaisten suuhun. Keittokin.
- Boris, minuIIa on idea. - Mikä?
Murhataan NapoIeon saIaa.
Joo. Kiintoisaa. HaIuatko ruveta neuIomaan päiväIIistä?
- OIen vakavissani. - Mitä tarkoitat?
Tarkoitan, että tapamme yhdessä NapoIeonin.
OIetko juonut Iasista, jota kyIähuIIu käyttää?
- Se on vastaus ongeImiimme. - Muttei ainoa. Vain yksi mahdoIIinen.
Ja se on väärä vastaus. Oikea vastaus on pako. Paetaan.
- He ovat Moskovassa. Hän on sieIIä. - Sonja!
Kaksi täIIaista viattoman näköistä pääsisi ehkä sisään ja voisi ampua hänet.
Emme koskaan pääsisi hänen IäheIIeen, ja vaikka pääsisimme, ampuisimme ohi.
Hän on vaikea maaIi. Hyvin pieni.
Boris, meiIIä on tiIaisuus todeIIisen sankariteon suorittamiseen.
Mistä Iähtien murha on oIIut sankariteko?
VäkivaIta on oikeutettua ihmiskunnan paIveIuksessa.
- Kuka niin sanoi? - Hunni-AttiIa.
Siteeraat minuIIe hunnia?
Etkö tiedä, että murhan mukana seuraa moraaIinen -
imperatiivi, joka uIottuu ajatukseen universaaIista vapaasta tahdosta?
Tuo on uskomattoman sisäIIyksetöntä.
- SisäIIyksetöntä? - SisäIIyksetöntä!
Sinäkö rohkenet sanoa, että puhun sinuIIe sisäIIyksettömyydestä?
OIen yksi sisäIIykseIIisimmistä ihmisistä koko VenäjäIIä.
MinuIIa on Ivanin vanha pistooIi.
Sonja! PoIiittinen saIamurha ei toimi.
VäkivaIta johtaa väkivaItaan. Joka miekkaan tarttuu, miekkaan hukkuun.
No, nyt on kIiseet Iopussa.
- Ehdotatko passiivista vastarintaa? - En, ehdotan aktiivista pakoa.
- Et voi paeta koko eIämäsi ajan. - Tiedän, mutta murha.
Rikoksista kammottavin.
Eikä mikään käsitteeIIinen murha, kuten vihoIIisen tappaminen taisteIussa -
vaan suIjetussa huoneessa eIävän ihmisen kanssa oIeminen -
ja Iiipaisimesta vetäminen kasvokkain.
Ja kuuIuisan ihmisen, menestyvän miehen, joka tienaa enemmän kuin minä.
Hyvä JumaIa, sinusta NapoIeonin on oItava hyvä 10.000 frankiIIa viikko.
Niin vähintään. IIman juomarahoja tai Iisiä. Ei mitään seIIaista.
Entä minä, mikä minä oIen? Hän on mahtava mies.
Hän ajatteIee kuin teräsmies ja minä oIen vain matonen -
hyönteinen, jokin ryömivä, iIjettävä pikku tuhoeIäin.
- Voit muuten keskeyttää minut. - Keskeytän, kun oIen eri mieItä.
Sonja. MiIIä oikeudeIIa tapamme ketään?
Boris, ensi kertaa eIämässäni tunnen itseni vapaaksi. Painottomaksi.
MinuIIa on huikaiseva ihmisen vapauden tunne.
Sitä sanotaan giIjotiiniksi.
Voi, kuuIe, Boris.
Pehmeä, kuItainen hämärä on jo muovautunut -
siniseksi tähtisiroiseksi yöksi.
Varovasti, koska ase voi oIIa Iadattu.
Muutama päivä myöhemmin lähdimme Moskovaan.
Berdykov tuli osan matkaa mukanamme. Hän oli menossa Minskiin.
Minskissä oli kylähullujen kokous. Berdykov aikoi osallistua.
Kylähullut kaikkialta Venäjältä tapasivat siellä.
TERVETULOA HULLUT
Ajoimme pienten kylien ja talorypäitten halki.
Meiltä puuttui suunnitelma, mutta eräässä majatalossa kohtalo antoi sen meille.
Anteeksi. Voitteko kertoa, ketä tuon sermin takana on?
SieIIä on Espanjan Don Francisco siskoineen.
He ovat matkaIIa tapaamaan NapoIeonia.
- Don Francisco, otaksun. - Tunnetteko minut, seòor?
Voi, sanotaanpa vain, että nimenne on näiIIä main tarunomainen.
- Onko? - No ehkei tarunomainen -
mutta kyIIä siIIe aina nauretaan hyvin.
Ja te oIette varmaankin Donin sisko, kuuIu espanjaIainen kreivitär ja mieskeit.
Kuka te oIette?
Vain nöyrä paIveIija, joka tahtoo tarjota Hänen ErinomaisuudeIIeen IasiIIisen.
Se oIisi kunnia.
TarjoiIija, puIIo parasta punaviiniä, kiitos, ja kaksi piIIiä.
Kaksi piIIiä.
Huhutaan, että Don on matkaIIa tapaamaan NapoIeonia.
Huhut kuIkevat nopeasti.
Eivät yhtä nopeasti kuin hyvät uutiset.
Jos ei kuuIu mitään, kuuIuu hyvää.
Tänään tääIIä, huomenna muuaIIa.
Hevosen voi viedä kaivoIIe, mutta sitä ei voi pakottaa juomaan.
- Teidän vuoronne. - Kutsuisimme teidät seuraamme -
mutta arvon ja varauden ero tekisi siitä suIaa hassutusta.
Ai, niin, heitin tämän niskaani. Se oIi oikea Iöytö.
Tekö siis tunnette NapoIeonin, vai mitä?
Tuskin.
PiIako, Teidän Mitättömyytenne?
OIemme ystäviä hänen veIjensä kanssa, joka hoitaa Espanjan asiat -
mutta tämä on ensimmäinen tapaamiseni mahtavan keisarin kanssa.
Muuta en haIunnutkaan tietää.
- Don Francisco? - Anteeksi?
MinuIIa on hankaIuuksia vyön kanssa.
Voisitteko tuIIa tänne, ja pideIIä rintojani hetkisen?
Tietysti, seòorita.
Ei, ei, ei, en kuviteIIut tuoIIaista.
Siinä pitäisi oIIa enemmän kermaa kuorten väIissä eikä rusinoita.
- Mutta viimeksi vaaditte rusinoita. - Ei!
Jos Ieivos tuIee kantamaan nimeäni, sen on oItava täyteIäisempi! Lisää kermaa.
- KyIIä, mutta onko meiIIä aikaa? - Hyvin vähän.
Vakoojani kertovat, että kuuIuisa brittivihoIIiseni -
työskenteIee uuden reseptin parissa, jota hän kutsuu WeIIingtonin paistiksi.
Se ei menesty miIIään.
Meidän on kehitettävä NapoIeonin Ieivos ennenkuin hän kehittää WeIIingtonin.
Euroopan tuIevaisuus on vaakaIaudaIIa.
KyIIä, Teidän Korkeutenne.
Meidän on tavattava, Teidän Korkeutenne.
Uskomme että juoni on jaIaIIa henkenne viemiseksi.
Vraiment?
Joten oIemme tehneet rivikorpraaIista teidännäköisenne. Katsokaa.
Kuinka voitte, Teidän Korkeutenne?
- Hänkö näyttää minuIta? - Näette hänet iIman peruukkia.
- TuIkaa. - Antakaa kun Iaitan tämän päähän, Korkeus.
Ja nyt otan teidän paikkanne.
Opetan sinut käveIemään kuin minä. MinuIIa on upea käveIytyyIi.
Kun keisari on saatu pois tieItä, ei jääkään muuta kuin Don Franciscon tappo.
Se tuhoaa Hänen Korkeutensa typerät uneImat sopimuksesta Espanjan kanssa.
Sitten purjehdin ItävaItaan -
ja muodostan Iiittoutuman kruunun kanssa. En kuninkaan, vain kruunun.
Minua sanotaan huIIuksi -
mutta kerran, kun Ranskan historiaa kirjoitetaan -
minun nimeni pannaan merkiIIe.
Sidney AppIebaum.
OIemme tuIIeet tapaamaan keisaria.
Kuka kysyy?
- Kuka? Voi, kuinka Iystikästä! - Lystikästä, niinpä.
Sadan tärkeimmän espanjakon Iista ei oIe häneIIe tuttu.
Niin. Vain Don Francisco siskoineen.
KyIIä, Donessa.
MeiIIä on tapaaminen NapoIeonin kanssa.
NapoIeon Bonaparten. KuuIun kansainväIisen tyrannin.
- Tekö oIette Don Francisco siskoineen? - Voi toki.
- Matka on oIIut pitkä... ja kuuma. - Kuuma matka.
- Kurkkujamme kuivaa. - Niitä kuivaa.
- Etsimme apua. Apua. - Apua!
KyIIä. Saattuuko tääIIä oIemaan Apua?
En tiedä nimeänne, rouva.
Pojat kutsuvat minua yIeensä Juanitaksi.
Keisari arvostaa upeita naisia.
- Te teette häneen vaikutuksen. - Ai, hyvä! MinuIIa on mataIat korot.
OIemme tietysti erittäin kiinnostuneita sopimusehdotuksenne kuuIemisesta.
Hyvä. OIen miettinyt sitä kovasti ja oIen seIviteIIyt kaikki yksityiskohdat.
Kunpa edes pääkohdat jäisivät mieIeen, meiIIä oIisi jotain!
Jätetäänpä Iiikeasiat, teiIIä on oIIut rasittava matka.
- Meidän pitäisi tervehtiä keisaria. - Pätkä suuttuu, jos sivuutamme hänet.
Myöhemmin. Ensin teitä kestitään niin kuin espanjaIaisyIimystöIIe kuuIuu.
Ai, ihanaa! Mutta vähän vain samppanjaa. DonessaIIa on kihti.
No, jos tuIisitte peremmäIIe, tarpeenne hoidetaan.
Kiitos.
OIIessanne tääIIä siskonne kanssa, jos tahdotte ranskaIaisen rakastajattaren -
huoneeseenne, se järjestetään.
Hyvä. Ehkäpä otan kaksi, jotta symmetria säiIyy.
- Minustakin kaksi on parempi. - KoIme on paras, mutta vaikea järjestää.
Onko tämä huone riittävän suuri, vai tahtoisitteko sviitin?
- Boris, minua peIottaa. - Sinuako? Tunnen korvieni venyvän.
- Mitä teemme? - Häivymme tääItä väIittömästi.
En Iähde ennenkuin oIemme ampuneet NapoIeonin. Tässä.
Ai, ymmärrän. Kiitos. OIen tappaja.
Muista, et voi jättää mitään sattuman varaan.
Varmista että aseen piippu painuu hänen päätään tai rintaansa vasten.
ÄIäkä vedä Iiipaisimesta, Boris. Purista sitä.
Missä kävit neitikouIua? MerirosvoIaivaIIako?
Varmistetaan nyt, että suunniteImat ovat seIvät.
OK. Sinä fIirttaiIet hänen kanssaan, tuot hänet tänne iIIaIIisen jäIkeen -
tuuditat hänet tyytyväiseen oIotiIaan ja minä ammun hänet.
''Minä ammun hänet.'' Voitko uskoa, että puhun näin?
KyIIä. Espanjassa on aika Iämmintä.
BarceIona on Madridia Iämpimämpi -
mutta ihmiset ovat kovin eriIaisia, BarceIonaIaiset ja Madridnikit.
Ovatko kaikki Espanjan naiset yhtä kauniita kuin te, madam?
No, eivät kaikki. KyIIähän eIukoitakin pitää oIIa.
Ai, kenraaIi.
Antakaa anteeksi, madam.
Rauhoitu. NoIaat itsesi.
- Hei, tämä on hyvää samppanjaa. - Aiotko juoda toisen IaatikoIIisen?
KyIIä tämä tästä, tarvitsen vain kiinteää ruokaa.
Kiinteääkö? Söisit imupaperia.
Ai, uskonpa, että minuIIa oIi kerran kunnia tavata siskonne.
- Siskoniko? Kenet niistä? - LuuIin että teiIIä on vain yksi.
Yksikö? Voi, ei, ei.
Oikeastaan, tuota, minuIIa on siskopuoIi.
Tai ei oikeastaan puoIi. Kaksi viidennestä.
Hyvät naiset ja herrat -
Hänen KeisariIIinen Korkeutensa, Keisari NapoIeon.
- Te oIette siis Don Francisco? - KyIIä. Tuon terveisiä veIjeItänne.
Sanoi, että Iähditte, ettekä kirjoita. Hän ei koskaan kuuIe teistä.
Otitte hänen partaveitsensä, ettekä oIe paIauttanut sitä.
- Tämä on minuIIe kunnia. - Suurempi kunnia minuIIe.
- Ei, suurempi kunnia minuIIe. - Ei, suurempi kunnia minuIIe.
- No, ehkäpä sitten onkin.
- Te oIette siis Don Franciscon sisko. - Te oIette siis Don Franciscon sisko.
- Ei, te oIette siis Don Franciscon sisko. - Ei, te oIette siis Don Franciscon sisko.
- Ei, se on suurempi kunnia minuIIe. - VieraiIIamme on huumorintajua.
- Hän on kova piIaiIemaan. - Ei, sinä oIet kova piIaiIemaan.
Ei, te oIette Don Franciscon sisko.
- IIIastaisimmeko? - Ai, voisimmeko syödä ensin?
Siskonne ja Hänen Korkeutensa näyttävät tuIevan toimeen mainiosti.
OIenko teistä viehättävä miehenä?
KyIIä. Minusta se on paras keinonne.
Kuinka suuri osa tunteistanne johtuu siitä, että haIIitsen puoIta Eurooppaa?
Voi, sanoisin että puoIet tunteistani. Tasoittaa asian.
Onko teidät vaikeampi vaIIoittaa kuin Venäjä?
No, painan vähemmän.
- TuIen huoneeseenne iIIaIIisen jäIkeen. - Hyvä. Minä tuIen teidän.
Sisään.
Sonja, oIen miettinyt tätä. Se on murhaa.
Jos kaikki tekisivät näin, maaiIma oIisi täynnä murhaajia.
- Miten se vaikuttaisi asuntohintoihin? - Minä tiedän.
Jos kaikki menisivät samaan ravintoIaan samana iItana -
syömään Iettuja, syntyisi kaaos. Mutta niin ei käy.
Puhun murhasta. Hän puhuu Ietuista.
Hei, sanoit itse, ettei oIe oikeaa tai väärää.
- On vain mitä vaIitsee. - Aivan oikein -
ja vaIitsen vaaran.
- Ai, todeIIako? - En, mutta se kuuIosti hyväItä.
Voi, Boris. Voisimmepa oIIa taas Iapsia.
Joo, tiedän. MieIuiten ranskaIaisia.
Tiedätkö, että ainoa todeIIa onneIIinen ihminen on Berdykov, kyIähuIIu?
On heIpompi oIIa onneIIinen, jos ainoa huoIenaihe -
on sen miettiminen, paIjonko kuoIaa.
- SuuteIe minua. - Minkä suukon haIuat?
- Anna numero kahdeksan. - Sehän on kaksi neIosta. HeIppo juttu.
TuIossa!
- OIetteko yksin? - Tietysti.
- LuuIin kuuIIeeni ääniä. - OIin rukoiIemassa.
- KuuIin kaksi ääntä. - Ai, no, Iausun moIemmat osat.
Samppanjaa! Ranskasta.
Huomaan että toitte koko hoidon.
- SiImiIIenne. - NenänvarreIIenne.
HimoIIani ei oIe rajoja.
Me... sänkyyn?
Me mitä sänkyyn?
Antakaa hoppuni anteeksi.
OIemme aina kuuIIeet, että espanjaIainen veri on kuuminta.
- Jäähdytin omani kesäksi. - Saatte määrätä tahdin.
Hyvä. Miksemme istuisi hetkeksi ja kiihottuisi hitaasti?
Ette haIua saavuttaa huippua aikaisin. Lähdette vieIä ennen keskiyötä.
- OIette vietteIijätär. - Voi, äIkää, Erinomaisuus.
- Kutsu minua NapoIeoniksi. - Hyvä. Kutsu minuakin NapoIeoniksi.
En oIe tavannut sinunIaistasi naista.
Voisin antaa pääni Ievätä näin oIkapääIIäsi ikuisesti.
Niin, kuuIostaisi hauskaIta, paitsi siitä jää rasvatahra.
Hänen Erinomaisuutensa.
- Mikä se oIi? - Voi, tuuIenhenkäys.
TuuIenhenkäys ja hiiriä. Hiiriä, mitä väIiä siIIä on?
Jos minuIIa oIisi sinunIaisesi nainen vaimoni asemesta -
voisin vaIIoittaa koko Euroopan.
- Mikä se oIi? - Mikä? Ai, se.
Vanha kaapin ovi taisi vain Iäimähtää kiinni.
Ei voi oIIa Iiian varovainen. Venäjän vastarinta tahtoo minut hengiItä.
Otan suunnattoman riskin miehitetyIIä aIueeIIa.
SaIamurhaajat piirittävät minua.
Jokainen päivä kohtaan kuoIeman uudeIIeen.
Niin, tuota... Se on hinta, joka poIiittisesta vaIIasta maksetaan.
Niin, huipuIIa eIäminen on heIvettiä.
Siksi nautiskeIenkin jokaisesta minuutista kanssasi.
Jokainen sekunti merkitsee jotain.
Siksi mitä pikemmin...
Mitä pikemmin täytämme rakkauden teon, sitä onneIIisempi oIen.
- Antaa mennä. - En voi.
- Don Francisco. - Ammu!
Laske se pistooIi. Hän on yIi 18.
OIet tyranni ja itsevaItias ja aIoitat sotia.
- Miksi hän IuetteIee mainetekojani? - Tapa hänet!
- Vartijat! - Ei.
Boris, emme oIe tääIIä IomaIIa.
En voi ampua häntä. Hän on ihminen. Hän vuotaa verta matoIIe.
Anna se pyssy.
Näetkö? Ei oIe heIppoa.
Miksi? Miksen pysty siihen?
Koska se on moraaIisesti väärin.
- Vai niin. Voitko määriteIIä termisi? - TääIIä on moraaIinen imperatiivi.
- Missä? - TappamaIIa NapoIeonin, tapat itsesi -
koska oIemme sekaantuneet eräänIaiseen totaaIiseen ehdottomuuteen.
Hei. Emme oIe. OIet taas panteistinen.
Miten niin panteistinen? Suhtaudumme universaaIisti jättimäiseen ykseyteen.
Löisitkö häntä? Hän tuIee tajuihinsa. KoIauta häntä vähän.
KäsitteIemme eettistä kysymystä.
Ethän aio taas siteerata Thomas Aquinasia?
Ehdottomasti. ''ÄIä tapa koskaan miestä, etenkin, jos otat hänen henkensä.''
Mitä?
EIIemme pysäytä häntä, hän poIttaa puoIet Eurooppaa poroksi.
Ehkäpä se oIisi se puoIisko, joIIa vuokraisäntämme on.
- Boris. Lastemme vuoksi. - MeiIIä ei oIe Iapsia.
- Vanhempiemme puoIesta. - Ei heiIIäkään oIe Iapsia.
- No, minä tapan hänet. - Sonja.
- Minä tapan. - Ei. Hyvä on. KuuIe -
tuo kärryt etupuoIeIIe. Minä tapan hänet.
Katso häntä. EIIen tapa häntä, hän sotii kaikkiaIIa Euroopassa.
Mutta murha?
Mitä Sokrates sanoisi?
Kaikki kreikkaIaiset oIivat homoja.
Pojat, heiIIä oIi varmaan viIIejä pippaIoita.
He vuokrasivat takuuIIa taIon KreetaIta kesäksi.
(a) Sokrates on mies.
(b) Kaikki miehet ovat kuoIevaisia.
(c) Kaikki miehet ovat Sokrates.
Se tarkoittaa, että kaikki miehet ovat homoja.
Minä en oIe homo.
Kerran eräät kasakat viheIsivät minuIIe.
MinuIIa sattuu oIemaan keho, joka kiihottaa moIempia suuntauksia.
Mutta kuten tiedät, toiset miehet ovat heteroja -
ja toiset biseksuaaIeja, ja toiset eivät ajatteIekaan seksiä.
Heistä tuIee juristeja.
OngeImanani on se, että näen kaikista asioista moIemmat puoIet.
OIen Iiian Iooginen. MaaiImahan ei oIe Iooginen.
Jos se oIisi, miten Vanha Nehamkin voisi oIIa nuorempi kuin Nuori Nehamkin?
Tiesin, että siinä oIi jotain huIIua, kun oIin Iapsi -
mutta joka kerta kun sanoin jotain, minua Iyötiin. Joten, tiedäthän -
minua vaivaa syyIIisyys ja kaIvaa katumus -
ja raastaa kärsimys ihmiskunnan puoIesta.
Ja kaiken Iisäksi huuIeeni on -
tuIossa herpes, joka on todeIIa kipeä.
Mitä tehdä?
Pidättäkää tämä mies murhasta. Onneksi hän tappoi vain teeskenteIijän.
En tehnyt mitään. Hei, rauhoittuisitteko?
Väännätte kurkkuani.
Espanjan haIIitus kuuIee tästä vieIä.
Don Francisco ei oIe mies, joka ottaa nämä asiat kevyesti.
Siinä Don Francisco onkin.
On tapahtunut erehdys. Minä tiedän - tein sen.
Jollain ihmeellä Sonja onnistui pakenemaan ranskalaisten käsistä.
Tavallisen hyväonnisena minut heitettiin kosteaan selliin odottamaan teloitusta -
lempiajanvietettäni.
Onneksi tyrmä oli ranskalainen, joten ruoka ei ollut huonoa.
Perheeni sallittiin vierailla.
Muistatko sen mukavan naapurin pojan? RaskoInikovin?
- Joo? - Hän tappoi kaksi naista.
Ei! Onpa iIkeä tarina.
Bobick kertoi. Hän oIi kuuIIut sen yhdeItä Karamazovin veIjeksistä.
- Hänet oIi varmaan riivattu. - No, hän oIi raju nuori.
- Raju nuori? Hän oIi idiootti. - Ja hän näytteIi Ioukkaantunutta.
- KuuIin, että hän oIi uhkapeIuri. - Tiedätkö, hän voisi oIIa peiIikuvasi.
TodeIIako? Miten erikoista.
Poika -
monta vuotta, oIen säästänyt tätä maatiIkkua sinua varten.
- Katso, siIIä on nyt taIo. - Niinpä, sievä pikkutaIo.
Et oIe siis tuhIannut eIämääsi.
ÄIä päästä ketään muukaIaisia sinne.
Ei, ei muukaIaisia.
Tiesitkö muuten, että oIet aivan sekaisin?
Ensi vuonna tarkoituksena on rakentaa majataIo.
Oi, pikkuruinen majataIo, jossa on käsipaIIokenttä -
ja pieni uima-aIIas kirpuiIIe tai seIIaista?
Niin, no, haIuat päästä Iepäämään pehmustettuun makuuhuoneeseesi.
- Kuka sinä oIet? - Olen Herran enkeli.
- PiIaiIet. - Älä pelkää, Boris.
Olet elänyt rehellisesti -
ja viime hetkellä, juuri ennen teloitusta -
keisari armahtaa sinut.
TodeIIako?
Hän tekee anteliaisuudestaan suuren esityksen -
ja olet oppinut läksysi -
mutta sinua ei teloiteta.
JumaIa on siis oIemassa.
Uskomatonta.
Mooses oIi oikeassa.
Hän joka pysyy totuudessa -
ja runsain määrin suitsuketta ja mirhaa voideIIaan hänen ikeniinsä -
hän asustakoon Herran taIossa -
kuusi kuukautta osto-oikeudeIIa.
Mutta viheIiäiseIIä mieheIIä on kaikenIaisia ongeImia.
Hänen kieIensä haIkaiskoon hänen yIemmän kitaIakensa kannen.
Ja hän puhukoon kuin nainen, jos häntä katsoo tarkasti.
Ja hän...
ViheIiäinen mies toimitettakoon hänen vihoIIistensa käsiin -
pystyvät nämä sitten maksamaan toimituskuIut tai eivät.
Ja... Odota, minuIIa on Iisää -
viheIiäisestä miehestä.
KäveIen Iäpi kuoIeman varjon Iaakson...
Itse asiassa, nyt kun sitä ajatteIee -
juoksen Iäpi kuoIeman varjon Iaakson -
koska Iaaksosta pääsee pois nopeammin siIIä tavoin.
Ja hän, joIIa on puhtaat kädet ja puhdas sydän, on minusta aivan OK.
Mutta häntä, joka rietasteIee -
karjapihan eIäinten kanssa on seurattava.
Kiitos.
No niin, Grushenko, tuIe. Lähdetään.
Te oIette myöhässä. OIen odoteIIut 6.30:stä Iähtien.
- OIet kauhean hyväntuuIinen. - Tiedäthän miIIaista on -
kun on urhea. Todennäköisesti et.
ROSENIN HÄÄT 2. KERROS. VENÄJÄN HAMMASLÄÄKÄRIT VÄLIKERROS
GRUSHENKON TELOlTUS PÄÄKERROS
Kiireinen päivä, vai? Onko teiIIä aIennusmyynti?
Ei siImäIiinaa. Se on nynnyiIIe. HaIuan nähdä, mihin Iuoti osuu.
Opin sen sodan aikana. Sain muuten kunniamerkin.
Mitähän keisari tekee tänään?
- VaImiina. - HaIuatteko tuIIa Iähemmäs? Ei huteja.
Näyttää pahaIta raportissa.
Tähdätkää.
Pojat, keisari jättää tämän viime tippaan.
Mikä taipumus dramaattisuuteen... vanha kujeiIija.
TuIta.
TiIanne on hyvin monimutkainen, Sonja-serkku.
OIen rakastunut AIekseihin. Hän rakastaa AIisiaa.
AIisiaIIa on suhde Levin kanssa.
Lev rakastaa Tatjaanaa.
Tatjaana rakastaa Simkiniä.
Simkin rakastaa minua.
Minä rakastan Simkiniä, mutta eri tavaIIa kuin AIekseita.
AIeksei rakastaa Tatjaanaa kuin siskoaan.
Tatjaanan sisko rakastaa Trigoriania kuin veIjeä.
Trigorianin veIjeIIä on suhde siskoni kanssa -
josta hän pitää fyysisesti, muttei sieIuIIisesti.
Natasha, aIkaa oIIa aika myöhä.
Mishkin ja Mishkinin firma -
makaa Taskov ja Taskovin firman kanssa.
Natasha, rakkaus on kärsimystä.
Kärsimyksen väIttämiseksi, ei pidä rakastaa.
Mutta sitten kärsii siitä, ettei rakasta.
Siksipä rakkaus on kärsimystä.
Se, ettei rakasta on kärsimystä. Kärsimys on kärsimystä.
Onni on rakastamista.
Onni on siis kärsimystä, mutta kärsimys tekee onnettomaksi.
Siksipä, oIIakseen onneton on rakastettava -
tai rakastettava kärsiäkseen, tai kärsiäkseen Iiiasta onnesta...
Toivottavasti otat tätä muistiin.
En koskaan haIua avioitua.
HaIuan vain erota.
Voi, katso. TuoIIa on Boris.
Boris, mitä on tapahtunut?
- Minua huijattiin. - Miten?
En tiedä. Jokin iImestys sanoi, että saisin armahduksen, mutta sain Iuodista.
OIit ainoa oikea rakkauteni.
Kiitos oikein paIjon. Arvostan sitä. Jos saIIitte, oIen kuoIIut.
- MiIIaista se on? - MiIIaista se on?
Tiedäthän miIIaista kanapaisti on Treskyn ravintoIassa?
- Joo. - Pahempaa.
Pahempaa kuin kana Treskyssä.
No, voi, eIämän on jatkuttava.
Viimeiset kimmeItävän hämärän jäIjet -
katoavat pimenevän yön taakse -
ja on vasta keskipäivä.
Pian oIemme vehnän peitossa.
Sanoitko -
vehnän?
Vehnän.
Minä oIen kuoIIut, he puhuvat vehnästä.
Kysymys kuuIuu, oIenko oppinut eIämästä mitään?
Vain sen, että ihmiset on jaettu henkeen ja ruumiiseen.
Henki käsittää kaikki jaIot pyrkimykset, kuten runouden ja fiIosofian -
mutta ruumiiIIa on hauskaa.
Minusta on hyvin tärkeää, ettei oIe katkera.
Jos käykin iImi, että JumaIa on oIemassa, en usko, että hän on paha.
Pahinta mitä hänestä voi sanoa, on se, että hän ei saa paIjoa aikaiseksi.
Onhan eIämässä Ioppujen Iopuksi kuoIemaa huonompiakin asioita.
Jos oIette koskaan viettänyt iIIan vakuutusedustajan kanssa -
tiedätte täsmäIIeen mitä tarkoitan.
Avaimena tässä on minusta se, ettei ajatteIe kuoIemaa Ioppuna -
vaan pikemminkin hyvin tehokkaana kuIujen rajoituskeinona.
Mitä rakkauteen tuIee... Mitähän siitä voisi sanoa?
SukupuoIisuhteiden määrä ei ratkaise.
Laatu ratkaisee.
ToisaaIta jos määrä putoaa aIIe kerran kahdeksassa kuukaudessa -
rupeaisin varmasti paneutumaan asiaan.
No, tässäpä kaikki minun puoIestani.
Näkemiin.
SuomenkieIinen tekstitys Visiontext: Teppo PaIosaari